Ernst Lossa, 13 år. Moderen død, faderen handelsrejsende.
Er det korrekt?
- Javel, siger man. - Javel.
- Du er sigøjner. - Vi tilhører jenischefolket.
- Arbejdsduelig? - Javel.
Godt, hr. Hechtle. Han kan arbejde i marken.
Javel, siger man.
De andre hjem, hvor du har været, har kaldt dig "asocial og modvillig".
Her står "asocial bølle" og ting som "tyv" og "løgnhals".
- Stjæler du? - Nej.
Du kan få en chance her i Sargau, Ernst Lossa.
Vi kan hjælpe dig, hvis du vil have det.
Vend dig om. Træk skjorten op.
- Slog de dig? - Ja.
Du kan godt vende dig om igen.
Her hos os bliver ingen slået.
Skøjterne må du desværre give fra dig.
Bare rolig, du får dem tilbage, når du er udskrevet.
- Er der en skole her? - Nej.
- Jeg hører ikke hjemme her! - Det siger alle.
- Hilde! Hilde! - Jeg er ikke idiot!
Heller ikke jeg.
Du har da en idiotisk frisure.
Træk vejret dybt.
Det er godt.
Vend dig om.
Sid stille.
Ret ryggen.
Sid stille.
Nå, hvordan føles det så at have en idiotfrisure?
Du skal pudse mine sko i aften.
Det er jeg ikke ret god til. Puds dem hellere selv.
Du... Jeg advarer dig.
Uha, hvor bliver jeg bange.
- Oja. - Ernst.
- Er det sådan hver dag? - Ja.
- Jeg hedder Hermann. - Ernst.
- Du vænner dig til det. - Det behøver jeg ikke.
Min far henter mig snart. Vi skal til Amerika.
Mine forældre henter også snart mig.
Man laver ikke sjov med Ch... Christoph.
Det var en godt råd, du fremstammede der.
I seng!
I seng! Der skal være ro!
Hold nu op. Det er det samme hver eneste aften.
Lig nu stille.
Så skal der være ro!
Oja!
Du... Ernst!
Kom med mig.
Kom nu.
Når jeg er ked af det, kravler jeg herop.
- Er det ikke Hechtles? - Det var det.
Bare han ikke opdager det. Ham skal man passe på.
- Og direktøren? Hvordan er han? - Ret venlig.
- Hvad vil du gerne være? - Jagerpilot.
Helst i tomotorers Focke-Wulf Falke. Den flyver 600 km i timen.
- Kender du den? - Nej.
- Hvad vil du være? - Sherif.
- Hvad er det? - Det er briterne.
Når de har bomber tilovers, smider de dem bare et sted på vejen hjem.
- Det er smukt. - Det synes jeg også.
Navnene til i overmorgen. Tag dig af det.
Christoph?
Så mister jeg jo en høstarbejder.
Han er da også blevet roligere.
Hvorfor afgøres det i Berlin? Vi kender da vores patienter bedst.
Det har De fuldstændig ret i. Hvad skal vi gøre ved det?
Vil De ændre reglerne? Vil De afgøre, hvem der sendes til Hadamar?
Nej, naturligvis ikke.
Så langt er vi ganske enkelt ikke kommet endnu.
Det ville forrykke hele operationen, hvis folk som dr. Beck og Dell...
Ja...
Passer det? At man i Berlin får 20 pfennig -
- for hvert navn, man sætter på listen?
30.
- Hvad hedder du? - Toni.
- Vil du have et æble, Toni? - Nej.
Ernst?
Ernst Lossa?
Du skal gå mig til hånde. Det har direktøren sagt.
Tag trappestigen fra min skulder.
Jeg hedder Max Witt.
Det øje fungerer.
Jeg er pedel og retsmediciner.
Og hvad dig angår, venter dine forældre udenfor.
Jeg er nødt til det.
Ja.
Hav det godt.
Lossa, du skal ikke slå rod her.
Min far kommer også snart og henter mig.
Toni! Toni!
Så, så, der sker ikke noget.
Toni...
Hr. Witt. Kan De holde hans ben?
Tag det roligt.
Nu er det bedre.
- Hvem er du? - Hun var sulten.
- Det er Ernst Lossa. - Jeg er søster Sophia.
Det er virkelig usædvanligt, at Amelie lader sig made af dig.
Hidtil har hun kun ladet mig made sig.
- Du må gerne made hende hver dag. - Jeg skal hjælpe hr. Witt.
- Det finder vi nok tid til. - De er en engel, hr. Witt.
Ja, men det er altid plads til forbedring.
Godt, Ernst. Vi går videre.
Husk skamlen.
Det klarede du godt.
Du, tag kluden og tør bordet af.
Nej, lad være med det, Ernst. Det er bedre, at du rengør instrumenterne.
- Christoph! - Jeg har intet gjort!
- Bliv der, Christoph! - Du skal bare forflyttes!
- Bliv der! Stop! - Nej!
Slip mig!
Nej!
Hvor bliver de kørt hen?
Jeg vil ikke ind i bussen! Slip mig!
Ernst! Ernst!
- Du har besøg. - Nu rejser jeg til indianerne.
Far!
Far...
- Hvad er der sket med dit hår? - Ser jeg dum ud?
Nej, da.
Er det tid nu? Skal vi rejse til Amerika?
Ja.
Så skal jeg hente mine skøjter. Kom.
- Hvad er det her for et hjem? - Her bor en masse kvajpander.
Vi er nået langt med Deres søn, hr. Lossa.
- Han gør Dem ære. - Tak.
Jeg ville ønske, at flere forældre hentede deres børn.
Som De ser, er her overfyldt her hos os.
Jeg skal bare bruge noget, der bekræfter Deres faste adresse.
Det er der ingen, der har nævnt.
- Har I ikke sådan et dokument? - Nej.
Det er... uden et gyldigt dokument kan jeg ikke...
Jeg må ikke overdrage Deres søn til Dem
Kan De ikke gøre en undtagelse?
Det ville være strafbart.
Ifølge loven er jeg i øjeblikket ansvarlig for Deres søn.
- Hvorfor har De ingen fast adresse? - Fordi jeg er handelsrejsende.
Hvorfor hentede De ham ikke fra opdragelsesanstalten?
Sådanne steder har ikke så strenge regelsæt som vi.
Jeg har siddet i arbejdslejr.
Hvorfor det?
Jeg tilhører jenischefolket.
Jeg var først nødt til at finde Ernst. Jeg har besøgt mange hjem.
De må ikke tage min søn.
Det gør jeg absolut heller ikke. Tværtimod.
Jeg glæder mig, hver gang jeg kan udskrive en patient herfra.
Hr. Lossa, De tilhører det omrejsende folk.
I disse tider tror jeg, at Deres søn er sikrere her end hos Dem.
Til vinter får De en fast adresse, og så kommer De igen, ikke?
- Jo. - Godt.
Så følger jeg Dem ud.
- Jeg skal nok hente min søn. - Ja.
Hermann blev hentet af sine forældre i går.
- Har de en lejlighed? - Ja, det tror jeg.
Der ser du. Du skal kunne føle sig tryg.
Jeg kan tage med dig på landevejen.
Jeg vil ikke være dig til byrde. Det lover jeg.
Kære far, tag mig med.
Du skal bare holde ud i to-tre uger. Så kommer jeg og henter dig.
Vi jenische lader os ikke slå ud, vel?
Nej.
Gå din vej. Gå din vej.
Gå så!
Forsvind herfra!
Lad være med det.
- Jeg forstår ikke, hvad du mener. - Selvfølgelig ikke.
- Hvorfor smiler du så dumt? - Theresa er døvstum.
Men hun er ikke dum, i modsætning til dig.
Kom indenfor.
Sæt Dem ned.
Jeg bad Dem komme, fordi jeg har noget vigtigt at fortælle.
Berlin Tiergarten har indstillet sit centrale eutanasiprogram.
- Gudskelov. - Ja.
Nu da T4 er nedlagt, kan vi ikke sende flere patienter til Hadamar.
Men det indebærer mere arbejde for os. Vil De meddele personalet det?
- Naturligvis. - Tak.
Vil De have os undskyldt et øjeblik?
Berlin Tiergarten vil have, at vi fortsætter.
De grå busser vakte for stor opsigt og affødte protester i befolkningen.
- Almindelige mennesker forstår ikke. - Hvad indebærer det?
Det betyder, at programmet skrider fremad som sædvanlig.
Det vil foregå på de enkelte anstalter, ikke fra centralt hold.
Jamen, hvem skal gøre det?
Tiergarten har bedt os alle overveje -
- hvordan vi kan få det gjort på på en ordentlig og effektiv måde.
Alle dem, der vil hjælpe de syge med at finde fred -
- får 30 Reichsmark ekstra. Det er om måneden, hr. Hechtle.
Hvad skal man gøre?
De patienter, jeg udvælger, mistænkes for at have udviklet lungebetændelse.
De injicerer dem med et barbiturat.
Jeg ville på sin vis også foretrække, at de blev hentet herfra.
Men nu er det altså vores ansvar.
Nu bestemmer vi.
Pas på.
- Fuldtræffer. - Du var bare heldig.
Lad os se. Jeg var vist heldig igen.
Pas du bare på.
- Fuldtræffer. - Jeg beklager virkelig.
- Det gik jo godt. - Hvem af jer var det?
- Heil Hitler! Hr. direktør. - Heil Hitler!
Heil Hitler, drenge.
- Hvad hedder du, min dreng? - Ernst Lossa. Og De?
- Hvad bilder du dig ind? - Det gør ikke noget.
Jeg hedder Edith Kiefer. Jeg er den nye sygeplejerske.
Så går vi videre. Lad mig vise Dem klinikken. Denne vej.
Hr. Hechtle.
Tak.
Tørrer du gulvet, Fritzi?
Jeg skal ikke forstyrre.
Onkel Walter, karrusellen. - Snart, Johann.
Karrusellen, onkel Walter.
- Karrusellen, onkel Walter! - Ja, jeg kommer snart.
- Noget alvorligt? - Han fik et anfald. Jeg ved ikke...
Det var en skam. Jeg havde tænkt mig at spille fodbold med dig, Toni.
Det må vi gøre i morgen.
Jeg har taget noget til dig. Se her.
Åh, min! Min!
Tak.
Yoyo... Yoyo!
Nå, Johann. Op med dig.
Hurtigere, hurtigere!
- En gang til. - Jeg orker ikke mere.
En gang til.
Kom herhen, Johann. Kom.
Det bliver ikke bedre, vel?
- Hvad mener De? - Snarere tværtimod.
Vi begynder med disse tre.
Godt.
- Jeg har brug for hindbærsaft. - Hindbærsaft?
Børnene spytter ofte barbituratet ud igen.
Det sker ikke, hvis man blander det op med hindbærsaft.
Godt. Jeg ordner det.
Mange tak.
- Farvel. - Farvel.
Hvor er I?
- Nu er det din tur! - Drej ham, drej ham!
Jeg er her!
- Her er jeg! - Tag mig!
- Ernst! - Herovre!
Fang mig. Jeg er lige her!
Tag mig!
Her er jeg!
Fang mig!
Her er mig!
Tag mig!
Her er jeg!
Bøh!
Min far døde er faldet, og min mor er i Hamburg.
Hun er også død.
- Hvorfor er du her? - Jeg har ligfald.
Ligfald?
Jeg får krampeanfald. Uden hjælp risikerer jeg at bide tungen over.
Jeg husker intet af det bagefter.
Har du ingen familie, du kan bo hos?
De vil ikke have mig. Jeg har ingen.
Skal jeg læse din hånd?
Det koster fem pfennig. Han har også læst min hånd.
Det koster det kun for tumper!
Det kilder.
Det har jeg aldrig set før.
Din livslinje er virkelig lang.
Sådan...
En for far...
- Godaften, Ernst. - Godaften.
En for bedstemor...
Se, Toni. Jeg har hindbærsaft med til dig.
Det hjælper mod hosten. Drik.
Du skal drikke det hele.
Dygtig dreng.
Godnat.
En for søster Sophia...
Ned for enden til venstre.
Hr. Hechtle. Disse ti patienter skal fra og med i dag -
- have grønsagssuppe tre gange dagligt. Er det forstået?
Udelukkende grønsager? Tre gange? Doktoren ved jo...
Alt er i orden.
Suppen koges så længe, at den er helt fri for bakterier.
Og som sagt, tre gange dagligt. Intet andet.
- Ja... det er forstået. - Køkkenet er informeret.
Ernst!
Kom, Ernst.
Hr. Witt.
Lungebetændelse.
Skriv venligt, at De begge led af lungebetændelse.
Så kan De godt sy sammen, hr. Witt.
Høst begge hjerner og send dem til Kaiser Wilhelm-instituttet.
Kassen står der.
Så kan du godt gå ind igen.
Hvad er der?
- ...at de levende vælger klogt. - Herre, hør vor bøn.
- Hvad døde de af? - Lungebetændelse.
Jamen, Toni spillede fodbold i forgårs.
Nogle gange går det meget hurtigt.
Ilse!
Forsigtigt! Ikke så hurtigt!
Oja!
Nej, nu har jeg aldrig!
Den rejsende morer sig, mens vi andre arbejder...
- Kan du ikke råbe lidt højere? - Jeg siger det til personalet.
Jamen, så gør det, din dumme gås!
Nå, ja. Det var Amerika, ikke?
Det er løgn, det hele! Jeg har forhørt mig om dig.
Ernst? Ernst!
Nandl? Nandl!
Rolig nu.
Det skal nok gå.
Skynd jer! Ind med jer!
Vent lige lidt.
- Doktor Veithausen? - Ja, De ville tale med mig.
Tak, fordi De tog Dem tid til at tale med mig.
Jeg har grund til at tro, at børn bliver slået ihjel her på anstalten.
- Toni og Johann døde i går nat. - Ja, det ved jeg.
I forgårs var de stadig... Ja, De så dem selv.
De andre børn sagde, at søster Kiefer gav dem hindbærsaft med medicin i.
Det er formentlig ikke et tilfælde.
Søster Sophia, jeg kan forsikre Dem om, at her intet sker uden min viden.
De ved altså, at børnene blev dræbt?
Jeg bad om at få frk. Kiefer hertil fra Hadamar for at give børnene fred.
Det er derfor, hun er her. Vi har brug for hendes kompetence.
De fortsætter altså eutanasiprogrammet i hemmelighed.
I hemmelighed? På hvilken måde er det hemmeligt?
Vær venlig at sætte Dem.
De enkelte nerveanstalter har selv fået ansvaret for det.
Det tyske folk skal en gang for alle befries for disse arvelige sygdomme.
Lad os gå til opgaven med fælles kræfter.
Ved De, at de fleste forældre er glade for, at vi letter deres byrde?
Forældrene og også børnene selv.
Det har jeg svært ved at tro.
Patienterne er henvist til Deres beskyttelse og pleje.
Ja, det har De ret i.
Og hvad med Deres pleje?
Når De og de andre nonner fulgte børnene til busserne -
- og sang for dem, vidste De jo, hvad der ventede dem.
Ja, men vi gjorde det for at give dem trøst.
Javel, ja. Og nu, hvor det foregår her, stiller De Dem på bagbenene.
Hvad er forskellen? Kan De sige mig det?
Der findes en højere dommer end Deres Fører.
En ravn?
Ja, jeg bliver en ravn, når jeg dør som menneske.
Og min far bliver en hare.
- Gælder det alle fra jenischefolket? - Nej, kun min familie.
Kun min far og mig.
Er der noget, der er fælles for hele jenischefolket?
Ja, men det må vi ikke tale om.
Åh jo...
Sig det nu.
Nå, så skidt. Man må ønske sig noget af en jenische.
Et livsønske. Det ønske skal jeg opfylde.
Min livsønske er at få lov at stå på skøjter igen.
- Det går ikke. - Det ved jeg godt.
Man har kun en enkelt livsønske.
Derfor må du tænke nøje over, hvad du ønsker dig.
Okay, så gemmer jeg mit ønske.
Det er urovækkende. Urovækkende og trist.
- Og frygteligt. - Hvad kan vi gøre?
Alt, hvad der står i vores magt.
Jeg skal skrive en redegørelse til kardinalen.
Den vil ved først mulige lejlighed gå videre til Den Hellige Fader.
Jeg forstår.
Det er vanskelige tider.
Den Hellige Fader udtrykker sig måske ikke så stærkt for de undertrykte -
- men han virker bag kulisserne.
Der er to overbevisninger, der kolliderer, søster Sophia.
Den ene har bestået i 2000 år.
Den anden er kun få år gammel.
Vi skal nok overleve den. Tro mig.
Kan vi opgive vores virksomhed i Sargau?
Der begås frygtelige forbrydelser lige for næsen af os.
Nej, det er nu, man har allermest brug for os, søster.
De indespærrede der har brug for vores trøstende hånd.
Vores omsorg og nærhed.
Vi skal altså ikke forhindre mordene, men holde dem i hånden, mens de dør.
Hold op. Vi kan intet stille op, og jeg ved -
- eller kan forestille mig, hvad De gennemgår.
Men...
Hold en fod i døren for os, søster Sophia.
Hr. Konrad.
58,4.
- Hvad vejede Konrad sidste uge? - 61,2.
Jeg forstår det ikke. Næsten alle patienter har tabt sig.
Ja, er det ikke mærkeligt?
Fra og med i morgen vejer vi dem hver dag.
Træk den op.
Du bliver her, Lossa.
Mor...
Det er sødt af dig, at du hjælper os, Ernst.
Må jeg sætte mig?
Hej, Amelie.
Se, hvad jeg har med. Hindbærsaft. Kan du lide det?
- Hvad hjælper det mod? - Kun til dig. Luk munden op.
- Hun vil ikke have det! - Det skal hun, siger inspektøren.
Vær nu en stor pige. Drik din saft, Amelie.
Amelie, åbn munden. Amelie.
Jeg kan gøre det.
- Undskyld, det var ikke meningen. - Tørrer du det op?
Jeg henter ny saft. Tør op imens.
Godt klaret.
Ernst, hvor er Amelie?
- Hun er væk. - Ja, det kan jeg godt se.
Hun stod op. Da jeg så op igen, var hun væk.
Jeg troede, at hun måske var ude på gangen.
Godt.
Så får Emil sin medicin først, og Amelie sin senere.
Hej, Emil.
Vil du have lidt hindbærsaft? Ja?
Det var godt.
Drik du bare det hele.
Også den sidste slurk. Emil, drik det hele.
Dygtig dreng.
Kom. Op med munden.
Det er godt. Kom...
Det var godt, min skat.
Søster Kiefer... må hun godt gøre det?
Det er et svært spørgsmål. Hvis du spørger doktor Veithausen...
Nej, jeg spørger Dem.
Alle mennesker er Guds skabninger.
Intet menneske er herre over liv og død.
Søster Sophia, jeg ville gerne se Deres kammer, hvis De tillader det.
- Må jeg spørge hvorfor? - Nej.
Enten følger De med, eller også giver De mig Deres værelsesnøgle.
Ernst, kan du rede Emils seng?
- Kommer De? - Lige om lidt.
Da jeg var en lille pige, tog min far mig med på tur i skoven.
Vi fandt et rådyrkid, der havde brækket begge bagben.
Det havde smerter og var bange, men kunne ikke flygte.
Jeg ville tage det med hjem og sørge for, at det blev raskt igen.
Men det havde været umuligt.
Jeg havde kun trukket dets lidelser unødigt ud.
- Hvad skete der så? - Min far aflivede dyret.
Synes du, at det var forkert?
Ikke en lyd.
Hvad venter De på? Vær venlig at åbne døren.
Den er ikke låst.
Jeg beklager, at jeg mistænkte Dem.
- Vil De være venlige at gå nu? - Naturligvis.
Oversygeplejerske Sophia, De forhindrer mig i mit arbejde.
Det, vi gør her, er en nødvendighed for hele det tyske folks fremtid.
Og De afgør, hvem der skal leve, og hvem der skal dø?
Ja, på denne anstalt har jeg nu ansvaret -
- for at aflive dem, vi ikke kan hjælpe.
Beslutningerne bygger på medicinske fakta.
Hvis De ikke er parat til at bidrage til vores arbejde -
- står det Dem frit for at opsige Deres stilling, når De vil.
Jeg skal overveje det.
Kom ind.
Forsigtig.
Hvad er det, I plukker?
Kløvere. Nandl fylder 12.
- Hvornår? - I morgen.
Kom ind.
- Nå? - Jeg kan ikke finde Amelie.
Det er jo absurd. Et barn kan da ikke bare sådan forsvinde.
- Led videre. - Javel.
- Har De spurgt i landsbyen? - Nej.
- Så gør det. - Javel.
Hvad, hvis vi bliver opdaget?
Kom.
Tak for det, de damer.
Du kan ikke vente med skøjteløbet. Det, du sagde oppe på taget...
- Jamen, det er jo sommer. - Bare vent.
Jeg hjælper dig.
Sæt dig her.
- Tror du, at Gud er deroppe? - Helt sikkert.
- Kender du Lake Michigan? - Nej.
Det er en sø, der er så stor, at man ikke kan se den modsatte bred.
Heller ikke bredderne til venstre eller højre.
Når man står der, er det som at være ved havet.
- Ved havet? - Ja, det har min far fortalt.
Vi rejser dertil, min far og mig. Til Lake Michigan.
- Der boede indianerne tidligere. - Men ikke længere?
Nej.
Min fødselsdagsgave til dig er -
- at vi skal løbe på skøjter der til vinter.
For... Du har jo ingen, du kan bo hos.
Vil du... tage mig med til Amerika?
Ja, hvis du vil.
Tak.
- Den er jo Hechtles. - Ja.
Bombefly.
Patienterne på nerveanstalten er kun begyndelsen.
Det gælder hele den laverestående tredjedel af folkelegemet.
Sinker, krøblinger, alkoholikere, seksualforbrydere, de arbejdssky...
Kort sagt, alle de syge elementer -
- der koster det sunde folkelegeme mere, end de yder.
Den laverestående tredjedel må udryddes -
- hvis folket skal have et sundt grundlag at stå på.
Dertil kommer, at den moderne civilisations frembringelser -
- længe har forhindret en naturlig udskillelse af de ikke-levedygtige.
Følgen er, at flere har behov for omsorg end nogensinde før -
- og det koster os i snit 60.000 Reichsmark per person.
Vi, mine herrer, vi alle -
- har i årtier forhindret den naturlige udvælgelse.
Det tyske folk vil ikke betale for det mere.
Det er derfor vor pligt at holde patienttallet -
- på et rimeligt niveau ved hjælp af fornuftige foranstaltninger.
Flere må dø.
Det glæder mig give ordet til doktor Veithausen.
- Værsgo. - Tak. Mange tak, doktor Manka.
Mine herrer... Undskyld mig et øjeblik.
Ikke til mig, ellers tak.
- Tak. - Tak, mine herrer.
Mine kære kolleger.
Tiergarten opfordrede os direktører til at overveje en løsning.
Og vi har tænkt over det. Vi har alle funderet.
Spis endelig. Suppen bliver kold.
Jeg har selv taget den med fra Sargau.
Den nuværende løsning med barbiturater og morfin er -
- som vi har hørt, omkostnings- og arbejdskrævende.
Desuden er den yderst pinefuld for de involverede.
Og patienternes langsomme og smertelige død vækker opsigt.
Det har allerede ført til stor uro på en del af vores anstalter.
Jeg vil i dag præsentere en metode, der kan løse vores problemer.
Og som gør, at vi kan bruge medicinen -
- hvor den virkelig er nødvendig.
Smager det godt, doktor Dell?
- Ved De, hvad det er, De spiser? - Grønsagssuppe, ser det ud til.
Nej, De får ingen som helst næring.
Ja, De hørte rigtigt, mine herrer. Ingenting.
Om de så spiser to, tre eller fire tallerkener, får De ingen næring.
Vi har kogt grønsagerne i timevis, så al næring er kogt ud.
Så har vi serveret suppen til to forsøgsgrupper tre gange dagligt.
Patienterne har i snit tabt 2,4 kilo.
Per uge.
Vægttabet bidrager enestående til at nå den kritiske grænse -
- såvel hos sengeliggende som arbejdsføre individer.
Det betyder, at patienterne sultes mens de spiser.
Jeg må indrømme, at jeg blev lidt nervøs -
- da De kom ind med Deres suppegryde.
Har Deres specielle suppe et navn? De ved, til os bureaukrater i Berlin.
Jeg kalder det for deprivationskost.
Veithausen.
Så kalder vi det D-kost.
Metoden vil straks blive indført på alle vore anstalter.
Det glæder mig.
Mine damer, det har De klaret flot. Mange tak.
Hr. Hechtle, fra og med i dag skal alle ikke-arbejdsføre serveres suppe.
Tre gange om dagen, og de får ikke andet.
Jamen, det svinder stærkt i forrådet.
De får snart noget andet at se, når det store maskineri går i gang.
Nattero! Læg jer i jeres senge!
Læg jer til at sove! Nattero!
Så skal der være ro.
Lotte og Mechthild, fart på.
Godnat.
Godnat, hr. Hechtle.
Godnat, Nandl.
Et øjeblik! Vær sød at lukke mig ind.
Jeg låser efter mig selv. Tak.
Så står vi op!
Ernst! Ernst!
- Jeg beklager, Ernst. - Hvem er det?
Theresa.
Oja... Oja!
Hvad foregår der her?
- Hvad sker der, Witt? - Theresa er død!
Det kan jeg fandeme da godt se! Slip hende, Oja.
Oja...
Morder! Morder!
- Morder! - Witt ...!
- Witt! - Theresa er død!
Oja...
Morder! Theresa er død!
Theresa er død! Theresa...!
Oja... Hvor er han nu?
- Fikseret og bedøvet. - Godt.
- Han ville spytte saften ud, ikke? - Jo. Han er umulig at styre.
Jeg kan bruge en sprøjte.
- Ville De påtage Dem det? - Ja, selvfølgelig.
- Jamen, så gør det. - Javel, hr. doktor.
Edith Kiefer gav Theresa hindbærsaft i går.
Jeg kunne ikke forhindre det.
Jeg hader søster Kiefer.
Vi må væk herfra.
- Og hvad med din far? - Det kan vi ikke vente på.
Han finder ud af det. Men tiden nærmer sig, forstår du?
Vi må af sted med det samme.
Vi har brug for proviant og en rygsæk.
- Sådan en kan jeg skaffe. - Godt.
Hvor skal vi hen?
Det spiller ingen rolle. Alle steder er bedre end her.
Ja.
Det der spiser jeg altså ikke.
Jeg spiser ikke det der!
Ernst! Sæt dig ned. Nu spiser du op, knægt.
- Det der spiser jeg ikke. - Jo, du gør.
Tænk, hvad vores soldater ville give for en fisk.
Jeg spiser den ikke. Den stinker!
Hvis vi delte det ud til russerne, ville vi vinde krigen.
- Ti stille! - Jeg spiser det altså ikke.
Er du vanvittig, Ernst?
Jeg spiser det heller ikke!
Heller ikke jeg!
- Nu holder I op! - Heller ikke jeg!
Nu holder I! Kan I så lade være!
Hold op!
Nu er det nok!
Rejs jer op, alle sammen! Ned i bunkeren! Hurtigt!
Skynd jer!
Se at få fart på.
- Kom nu! Kom! - Ud herfra, alle sammen...
- Maria, kom nu. - Nej!
Vær ikke bange, der sker ikke noget. Kom. Sådan ja.
Videre! Få så fart på!
Kom nu. Vi får aldrig en bedre chance end den her.
Gå med jer! Skynd jer!
Gå ned igen. Søg dækning!
Nandl...? Nandl?
Søster Sophia!
Søster Sophia! Nandl, vågn nu op.
Søster Sophia, hjælp mig!
Søster Sophia!
Søster Sophia...
Amelie...
Det er mod de stærke smerter. Sådan. Dygtig pige.
Hold den.
Du får det snart bedre igen.
Nu skal du ligge i sengen i to uger.
Vil du se de andre også?
Søster Sophia er nu et andet og bedre sted.
Men mit minde om hende er lige så fint og levende som jeres.
Vi kompletterede hinanden i kraft af vores forskellige ståsteder.
Hendes udsprang af kristendommen, og mit af videnskaben.
Det gjorde os blot mere opsatte på at gøre vores arbejde godt.
I kraft af sit virke efterlod søster Sophia et budskab til mig:
Vi må hjælpe de svage.
Vi må lindre deres ufattelige smerter -
- men også kunne udfri dem fra disse lidelser -
- om nødvendigt.
Jeg kan forsikre jer om, at hun ville glædes over at vide -
- at Amelies lidelser ikke blev unødigt forlængede.
Jeg hylder hende posthumt på hele personalets vegne -
- for hendes store indsats.
Vi har mistet en af vores bedste.
- Vi kommer alle til at savne Sophia. - Ja, sådan er det.
Jeg ved, hvor svært det er for dig. Du...
Søster Sophia hjalp de syge.
Og De? De myrder dem!
De er en ondskabsfuld løgner!
En forbryder! En morder!
Morder! Hører De mig?
Tak.
Jeg skal ligge i sengen i mindst to uger.
Du har nok til to dage.
- Jeg rejser ikke uden dig. - Jo, det skal du.
Jeg ville ikke føle mig hjemme i Amerika.
Nej. Jeg tager ikke af sted.
Om nødvendigt må jeg bære dig.
Hør nu på mig, Ernst Lossa. Jeg vil have, at du tager af sted.
Det er mit livsønske, og det skal du opfylde.
Den beskytter jenischefolket.
Og deres venner.
Nå, men så går jeg.
Her er listen for i aften.
- Lossa? - Ja, Lossa.
- Jamen... - Hr. Hechtle...
Drengen har fået alle tænkelige chancer -
- men sigøjneren er ikke kommet nogen vegne! Slet ingen!
Vær sød at gøre Deres arbejde nu.
Ernst?
Du skal i seng, Ernst.
- Jeg vil blive her. - Du er træt.
Her er et værelse. En sygestue.
Her kan du få lov at sove alene i nat. Kom.
Læg dig på sengen.
Jeg kan øge dosen for at gøre dødsfaldene mindre opsigtsvækkende.
Det ville forkorte dødskampen, hr. doktor.
Ja, De har ret, frøken Kiefer. Men hvis patienterne dør for hurtigt -
- har vi ingen officiel dødsårsag, og det kræves på dødsattesten.
Hold dem til de lave doser. Kom ind!
Lossa...
Jeg... jeg ved godt, at han ikke er nem at omgås.
Men han er rask.
Han er en sund og rask dreng, ikke sandt?
- Frøken, hjælper De hr. Hechtle? - Naturligvis.
Ja?
Ernst...
- Ernst er... - Det ved jeg.
Hør efter, alle sammen. Hør efter!
Ernst Lossa...
Ernst Lossa klarede det. Han er i Amerika!
Han har sendt besked til mig.
Han er i Amerika!
Ernst er i Amerika!
- Jeg spiser ikke det her! - Heller ikke jeg!
Amerika!
Ernst Lossa blev myrdet den 9. august 1944.
Man ved ikke, hvem den skyldige var, da de involverede beskyldte hinanden.
Eutanasiprogrammet fortsatte på anstalten -
- i 56 dage efter Tysklands kapitulation.
Direktøren blev idømt tre års fængsel.
Han blev dog erklæret strafuegnet i 1949 og blev benådet i 1954.
Sygepasseren blev idømt et års frihedsberøvelse.
Sygeplejersken blev idømt 4 år på tugthus.
Efter afsonet straf genoptog hun sit arbejde som børnesygeplejerske.
Mellem 1939 og 1945 myrdedes over 200.000 psykisk og fysisk syge -
- både mænd, kvinder og børn.
De blev gasset, fik medicin eller blev sultet ihjel.
Nandl er en fiktiv figur -
- der symboliserer de få, som overlevede eutanasiprogrammet.